De nåle er lidt irriterende. De stikker ret meget.
Det er jo ikke verdens ende, men ...
Hvis jeg holder det, kan du tage den.
Hvor fint. Hvis du holder det, kan jeg ...
Men hvorfor skal vi have juletræ? Vi har ikke haft det i et par år.
- Er det da ikke hyggeligt? - Jo.
- Okay, vent lige. Nu tror jeg ... - En smule måske?
- Okay. Der? - Ja, sådan.
- Det var fint. - Godt.
Hold da op. De virker stadig.
Fint. Har du lyst til at hænge dem op?
- Ja. - For du er jo sådan en kreativ ...
Hvor er nissen, som du altid ville hænge op?
Den lå lige ved siden af mig. Her er den.
Yes.
- Hvem er det, der skriver? - Natalie.
Kan du klare resten selv?
Skal I hen på Oslo S?
Ja, det var planen. Er det i orden?
- Det er fint nok. - Ja?
Ikke at pynte juletræ går jo ikke. Eller ...
Jeg vil i hvert fald gøre det, så godt jeg kan.
Er det kun dig og Natalie, som skal være sammen?
- Nej. Steffen og dem kommer også. - Hvem er Steffen og dem?
Det er de sædvanlige. Thomas og Brian.
Og Christian og sådan.
Kommer du sent hjem?
Det ved jeg ikke. Måske.
Se dig lige.
Min smukke pige.
- Hvad er der? - Ikke noget. Du er bare så glad.
Du er det smukkeste, jeg ved.
Har du spist?
Mor?
Jeg har lavet pasta carbonara. Det står i køleskabet, hvis det er.
Mor?
- Går du? - Ja.
Der står pasta carbonara i køleskabet.
Tusind tak.
- Har du spist? - Ja.
Denne her er bedre end den, du havde sidst.
Denne her er flad.
Sådan.
- Skal vi ikke holde jul sammen? - Jo. Hvorhenne?
- Vi kan tage på hotel. - På hotel?
Jeg vil gerne, men tvivler på, vi har råd.
Og jeg vil også gerne spise pinnekjøtt derhjemme.
Det kan vi spise på hotellet.
Vi har da ikke råd til både pinnekjøtt og hotel.
Hvad har de gang i?
Må vi få den? Den udløber i dag.
- Vi kan stadig sælge den. - Men folk køber jo de friske.
Jeg kan da ikke skaffe kaffe. Det bliver megapinligt.
- Han er jo vild med dig og ... - Det gik i sidste uge.
- Det går ikke igen. - Gik det én gang, går det igen.
Så naiv er han ikke.
- Drop det. - Ingen køber den.
- Hej. Kan jeg få en kop kaffe? - Ja.
Ja ja ... Vilde, ja.
Hvor gammel er du egentlig?
Det ved du ikke?
22 kroner.
Jeg spurgte jo, om jeg kunne få kaffe.
Jeg kan ikke bare give den væk.
- Det er ikke engang en hel kop. - Det er, som det skal være.
- Kan jeg få en til? - Hvis du siger, hvor gammel du er.
- Hvor gammel er du? - Giv mig den først.
- Nu er det mig, der skal bestemme. - Det er der ikke stor chance for.
Nej, Vilde, det er der måske ikke. Det er et fint navn.
- Hvor gammel er du så? - Jeg er 55.
- Hey! I må ikke være oppe på taget. - Typisk.
- Det har vi talt om. Gå ned igen. - Giv os nu lov.
- Dumpet. - Dumpet?
Jeg fik dumpekarakter af Per Christian.
Jeg skrev om Harajuku.
Det er en god tekst. Men havde du det der med Ibsen med?
Ja. Man skulle inddrage Ibsen i sit eget emne.
- Du kan da ikke skrive om Harajuku. - Jeg skriver om det, der fanger mig.
- Hun var der ikke. - Okay.
Skal vi kigge i Byporten eller ved sporene? Hun er åbenbart tit der.
Han har jo ikke rettet så meget.
Det er jo Per Christian, så det undrer mig ikke.
Undskyld? Hedder du Vilde?
- Hvem er I? - Hej. Jeg hedder Marte.
Fra de sociale myndigheder. Må vi lige tale med dig lidt?
Hvorfor skal I tale med hende? Hvorfor kommer I her?
- Vi har ringet til dig ... - Mobilen gik død.
Hvorfor skal hun med jer? Hun har ikke gjort noget som helst.
- Hvad vil I? - Vi skal give hende en besked.
- Jeg vil ikke med jer. - Vi har en besked ...
- I kommer her og chikanerer os. - Vilde, vi skal bare tale med dig.
Jeg skal ingen steder med jer. Jeg kender jer ikke.
- Skal vi så bare tage det her? - Ja.
Det drejer sig om din mor. Hun er på hospitalet.
Skal vi køre dig derhen?
Ja.
- Tager du min oplader? - Kom.
- Vil du have kakao? - Vi har sodavand, hvis du har lyst.
Er der noget andet, du kunne tænke dig?
Hej. Er det Vilde?
Hej. Jeg hedder Ane. Det var mig, som opererede din mor.
Din mor er død.
Hun var for skadet. Hendes krop kunne ikke klare ... operationen.
Det er vi kede af.
- Tog hun sit eget liv? - Det ved vi ikke.
Tog hun sit eget liv?
Ja, det kan se sådan ud.
Du må godt se hende. Hvis du vil?
Så skal vi bare bruge lidt tid.
Må jeg gå nu?
Nej, Vilde, det må du ikke.
Vil du se hende?
Vi skal køre hen til nogen, som hedder Per og Trude, -
- en akut-plejefamilie.
- Nej, jeg skal ikke på institution. - Det er ikke en institution, Vilde.
Det er to personer, som er trænet i at tage sig af folk i krise, -
- sådan som du er nu.
- Okay? - Nej.
Vilde. Jeg ved, du har det rigtig svært lige nu, men du er kun 15.
- Kan vi ringe til andre? - Natalie.
Nogen voksne? Nogen naboer?
En lærer eller sundhedsplejerske?
Hvad med din far?
- Jeg har ikke nogen far. - Jeg har hans nummer her.
Jeg kender ham ikke.
- Skal vi ringe til ham? - Nej.
Så synes jeg, vi skal tage hen til Per og Trude.
- Vil du låne min telefon? - Nej, jeg har selv.
Den, du ringer til, kan ikke tage telefonen nu. Læg en besked.
Hej, Einar, det er Vilde. De sociale myndigheder siger, jeg skal ringe.
Der er sket noget. Hej.
Svarede han ikke? Så lad os pakke sammen her og køre til Per og Trude.
Så ringes vi ved i morgen.
Jeg vil se hende.
Jeg siger det til lægen.
- Er det dét, du vil? - Ja.
Okay.
Undskyld.
Hallo?
Vilde, nu kommer jeg ind.
Én ny besked.
- De har det heller ikke. - Så må vi købe et andet spil.
Nej, det skal være det spil.
Vi kan købe det der, hvor de er på skattejagt i Afrika.
"Afrikas Stjerne"? Skal vi så også købe træski?
- Det er da et sjovt spil. - Så mangler vi kun vafler.
- To minutter. Sidste ting. - Jeg smutter hjem.
- Tag lige nogle poser med. - Smid dem ind i bilen.
- Så bidrager du lidt. - Læg dem i bilen.
Hvornår kommer mormor og morfar?
Ikke kigge. Vi skal hente dem på stationen nu.
Jeg skal bare høre den her besked, og så kommer jeg.
Einar, det er Vilde. De sociale myndigheder siger, jeg skal ringe.
Der er sket noget. Hej.
Sådan. Hvor blev din bror af? Tog Mikkel hjem?
Ja, Mikkel tog hjem.
- Hjælper du mig lige? Er alt okay? - Ja ja. Skal vi gå?
Sådan. Tak skal du have.
- Du kiggede ikke i posen, vel? - Nej, det gjorde jeg ikke.
- Har du slet ikke kigget? - Nej.
Tager du til Japan? Det kan du da ikke, Vilde.
Jo, det kan jeg godt. Jeg kan skaffe penge og billet.
Du kan da ikke tage til ... Hvad var der sket med din mor?
Vilde?
- Det er ikke noget. - Vilde?
Vilde, hvad sker der?
- Min mor er død. - Hvad sagde du?
- Jeg er sulten. - Hvad sagde du?
- Skal vi have noget mad? - Vi skal jo spise hjemme.
Det er snart aftensmadstid.
Vent lige. Det er fra mor.
- Toget er forsinket. - Hvor meget?
- Hvorfor det? - Tog bliver forsinkede.
- 2000? - De er meget mere værd end 2000.
- Men du får dem for 2000. - Nej.
Men fordi du ser så sød ud, får du ketamin.
To gram, og det går for 2000 på gaden.
- Men jeg gør dig en tjeneste. - Jeg skal ikke have stoffer.
Du får mere end et par tusind for det. Du kan fortynde det.
Ellers kan min onkel sørge for, at du kan trække på strøget.
Sutte pik på strøget. Det er bedre betalt.
Der kommer også penge ud af det der.
Velkommen tilbage.
Hej, søde.
Tag bare en. Du må vælge, lige hvad du vil.
- Gå derhen. Så kan du se dem komme. - Du skal ikke vælge den med kagedej.
- Du må tage to stykker. - Ikke kagerne, vel?
Lige hvad hun vil?
- Måske vil hun have wasabinødder. - Du skal ikke tage de der kiks.
Vilde har ringet.
- Hvad? - Vilde har ringet.
- Hvad ville hun? - Hun bad mig ringe tilbage.
- Jeg ville give besked først. - Hvad sagde hun?
Hun bad mig bare ringe tilbage. Hun sagde, der var sket noget.
- Må jeg høre, hvad hun sagde? - Det behøver du ikke.
Hun bad mig ringe, så jeg siger det lige til dig, før jeg gør det.
- Må jeg høre og vurdere, om det ... - Det behøver du da ikke.
- Jeg vil gerne høre det. - Det lød vigtigt.
Jeg vil gerne høre det, okay?
- Det gør vel ikke noget? - Nej, jeg forstår bare ikke ...
Jeg vil høre, hvad slags tonefald hun havde.
Jamen så hør det. Karen, du skal ikke tage ...
Einar, det er Vilde. De sociale myndigheder siger, jeg skal ringe.
Der er sket noget. Hej.
Nå, fik du noget ud af tonefaldet?
- Var det her ikke slut? - Jeg synes bare, jeg må gøre noget.
Hvis hun ringer en gang til, så tager du den ikke.
Det er brutalt ... Det er lillejuleaften.
Netop. Hun har ringet til mig. Jeg må ...
- Vi har ligesom noget at se til. - Måske bør dine forældre ...
Det passer ikke så godt, at de kommer nu. De kan bo på hotel.
- Skal mor og far bo på hotel? - Det passer dårligt, de kommer nu.
- Vil I have noget at drikke? - Nej.
Har det slået klik for dig?
- De skal sgu da ikke bo på hotel. - Jeg tænker bare ... Nej, nej.
Tag dig dog sammen.
Nu må du lægge det her til side.
Det er lidt brutalt, men læg det til side i weekenden.
Så holder vi jul med familien.
Det er forkert ikke at ringe tilbage, når hun siger, der er sket noget.
Der er jo en grund til, at hun ringer til mig lige pludselig.
- Hun har ikke ringet til dig før? - Nej.
Aldrig? Hun har aldrig ringet til dig før?
- Einar? Seriøst. - Hold nu op. Hun ...
Hun har ringet én gang for længe siden, men det var ...
- Har hun ringet til dig en gang før? - Ja, men det er meget længe siden.
Hvornår?
- Hvornår ringede hun til dig? - Det er længe siden, mange år siden.
Lad nu være med at lave et drama ud af det.
- Hvor mange år siden er det? - Fire, fem.
Fire år? Jeg ved, hvor vi var for fire år siden.
- Talte du med hende? - Nej, jeg talte ikke med hende.
Hun ringede. Hun ville mødes med mig.
Jeg sagde, at det kunne vi godt, men vi mødte ikke hinanden.
- Hvorfor har du ikke sagt det? - Fordi du bliver sådan.
Det bliver sådan, fordi du ikke har sagt det.
Det er, fordi du har løjet om det. Hvad skal jeg tænke nu?
- Tænk, at du lyver. - Hold nu op. Jeg lyver ikke.
Tænk, at du gad lyve. Efter alt det, vi har været igennem.
Så ringer hun til dig her, og så fortæller du det ikke?
God fucking jul, siger jeg bare. Hvad er det for noget?
Der skete intet. Jeg har ikke løjet for dig.
Du lyver, når du undlader at sige noget så vigtigt.
- Ja, men jeg siger det jo nu. - Det er for sent, ikke?
- Hvornår kommer de? - Det ved vi ikke.
Vi ser på tavlen bagefter, om der er kommet ny information.
Skal vi gøre det?
- Lover du ikke at ringe til hende? - Ja, det lover jeg.
- Der er hun. - Må vi lige tale med dig?
Stop, stop!
Jeg tager hende med på kontoret.
Kommer du lige med på kontoret i fem minutter?
Det er lillejuleaften. I skal være hjemme hos familien.
Vi har lov til at være her. Vi gør ikke noget forkert.
De sociale myndigheder ringede og bad mig kontakte dem, hvis jeg så dig.
Nu skal vi se. Marte og Helge hedder de.
- Lad være med at ringe til dem. - Hvorfor ikke?
Bare lad være. Vil du ikke nok?
- Hvorfor leder de efter dig? - Min mor er død. Jeg skal i pleje.
- Hvad med din far? - Det ved jeg ikke.
- Hej. - Hvordan gik det?
Jeg fandt den her lille bandit. Efterlyser du forældrene?
- Hvad hed dine forældre nu? - Elisabeth og Audun.
- Ja.
- Sæt dig her. - Nummer seks og syv er på vej.
- Platekompaniet, nu. - I to bliver her, okay?
Kan du fransk? Det kan jeg.
Je suive un cours de français les soirs.
Vil Elisabeth og Audun venligst komme til informationen.
Min mor og far arbejder i en bank.
Hold op med det. Du må ikke lege her. Kom.
Tag dem op, og så sætter du dig.
- Vil du høre mig synge? - Nej.
pie Jesu
Det må du ikke. Kom så her.
- Hvor er toilettet? - Jeg skal også på toilettet.
Der er et nede ad gangen og så til venstre.
- Hvad kan jeg hjælpe dig med? - Av!
Du skal ikke følge efter mig.
Jeg vil være sammen med dig. Jeg har ikke noget sted at være.
- Det bliver bøvlet at have dig med. - Jeg kan jo bare gå bag ved dig.
Må jeg ikke nok?
- Smut nu med dig! - Hvorhen?
- Tilbage til vagtstuen. - Jeg kan ikke huske vejen.
Men seriøst. Kan du ikke fransk?
Gå nu med dig. Skrid! Jeg vil skide på, hvem du er.
- Hej. - Hej.
- Jeg skal bruge nogle penge. - Okay.
En million!
- Jeg skal låne penge. - Låne af mig, mener du?
Det er fint, du spørger mig, men ...
Hvor meget er det? Er alt i orden?
Ja, det går fint. Jeg ... skal bare låne nogle penge.
Jeg skal have en flybillet til i aften.
Jeg kan ikke give dig en flybillet. Du dukker bare op og spørger ...
- Kan du ikke hjælpe mig lidt? - Find et arbejde.
Men jeg kan jo ikke nå at skaffe penge nok til i aften.
Jeg blev bare lidt forvirret. Hvad får jeg ud af det?
- Det tænker jeg bare. - Okay. Hvad vil du have?
Hvad skal du? Skal du stjæle noget?
Sæt dig ind. Så får du et Kinderæg.
- Jeg er kun væk i ti minutter. - Der er mørkt herinde.
- Sæt dig ind. - Nej.
Nu tæller du til tusind på fransk. Jeg kan ikke have dig på slæb.
- Jeg lover ikke at følge efter dig. - Det holder du jo ikke.
- Jo! - Sæt dig ind.
- Kom så ind i boksen. - Nej!
- Jeg vil ikke. - Hvor synd. Kom så.
- Jeg vil ikke! - Sæt dig så ind i boksen.
- Hvorfor det? - Sæt dig ind i boksen. Gør det.
- Sæt dig ind i boksen. - Hvorfor det?
Sæt dig ind i boksen, siger jeg. Kom så. Op med benene. Sådan.
- Vil du have noget at drikke? - Ellers tak.
Men må jeg låne din telefon?
- Koden er 1-0-1-0. - Tak.
Hvad laver du på mobilen?
Kom og sæt dig.
Okay.
Har du et Visakort?
Nej, ikke på mig. Jeg har Mastercard.
Jeg vil have, at du køber den her billet til mig.
Tokyo?
De kan spore den slags køb tilbage til folk.
- Det er du vel godt klar over? - Hvis du ikke køber den, går jeg.
Hvis du køber en anden mellemlanding, er det meget billigere.
Vent. Jeg indtaster det nu.
Nu bestiller jeg.
- Ja. - Okay.
Der er et reservationsnummer, som jeg tror, du skal have.
Er du jomfru?
Nej. Er du?
Nej.
Tag tøjet af.
Jeg skulle have sagt det på en anden måde, men ...
Eller det føltes, som om det var ... Det var på en måde dit forslag.
Ja.
Men fortæl.
- Om hvad? - Hvordan du ...
Hvordan du mistede mødommen.
Det var med en fyr fra klassen.
Hvor? Eller hvordan? Hvordan skete det?
- Til en fest. - Det er jo typisk.
Kom han i dig?
Ja.
- Men så suttede jeg ham også. - Efter at han var kommet? Wow.
Tager du også lige nederdelen af?
Hvad vil du have, at jeg gør nu?
Jeg vil have, at du vender dig om og bøjer dig forover.
Og så vil jeg have, at du tager trusserne af.
- Jeg skal på toilettet. - Hvorfor det?
Kommer du?
Jeg vil bare sige, at jeg har set på dig nede på stationen, -
- og at jeg synes, du er rigtig pæn.
Meget pænere end alle de andre. Med håret og ...
Kan du holde om den lidt?
- Nej! - Vi havde en aftale.
- Nej! - Jeg gør dig ikke noget. Rolig.
Slip mig!
- Rolig nu. Jeg gør dig ikke noget. - Du rører mig ikke!
- Vi havde en aftale. - Nej!
- Der kommer de. - Det gør de.
Jeg må smutte. Jeg har glemt at købe noget.
- Hvad? - En julegave. Jeg glemte det.
- Vi har jo købt alle gaverne. - Jeg mangler en.
- Hvad har du gang i? - Lad os mødes i parkeringshuset.
- Hej. - Hej.
Jeg hørte din besked.
Er alt i orden?
- Hej. - Hej.
Jeg hørte din besked. De sociale myndigheder bad dig ringe til mig.
Ja, de sociale myndigheder tvang mig til at ringe til dig.
- Hvad er der da sket? - Det ved jeg ikke.
Okay.
- Så alt er i orden? - Ja. Ja, alt er ...
Går det godt med Agnes?
Ja ...
Okay.
Hvordan står det ellers til?
Jo, jeg ...
Det har du vel egentlig ikke så meget med at gøre.
Nej, det kan jeg godt se.
Det er bare længe siden.
Jeg kan se, du klarer dig fint.
- Hvorfor tror du, jeg skulle ringe? - Det ved jeg ikke.
- Fordi du er min far.
- For det er du, ikke? - Jo.
Selvfølgelig. Jeg forstår bare ikke ...
- Hvad forstår du ikke? - Hvorfor skulle du ringe til mig nu?
Det har sikkert noget med julen at gøre.
Men der var ikke noget særligt, du ville sige eller tale om?
Noget, jeg kan hjælpe dig med?
Nej?
- Jeg vil have penge. - Penge?
Nå? Hvad skal du bruge dem til?
Jeg skal købe nogle ting.
Så jeg skal bruge 7000 kroner.
Ringede du, fordi du skulle have penge?
Ja.
- Vi må tales ved efter weekenden. - Det bliver ligesom sidst.
Kan du huske det?
- Jeg ringede til dig. - Ja, det husker jeg.
Nej, du gør ikke. For så ville du ikke være så glad.
Du sagde, vi skulle mødes. Det gjorde vi ikke.
Jeg ventede på en parkeringsplads i regnen i timevis. Jeg var 11 år.
Undskyld.
Jeg vidste ikke, at ... Jeg tænkte, du måske ikke ...
- Du skylder mig dem. - Det synes du.
- Men jeg betaler børnebidrag. - Du betaler sgu ikke børnebidrag.
Jo, det gør jeg, Vilde. Har Agnes ikke sagt det?
Har hun ikke? Det gør jeg.
Det er ikke sådan, at jeg ikke betaler børnebidrag.
- Jeg vil i hvert fald have 10.000. - Jeg kan ikke give dig dem.
Jeg må tale med de sociale myndigheder.
Men så ring. Skal jeg taste nummeret for dig?
Jeg synes, det er fandens uforskammet.
Det er svært at forstå for dig. Det er de voksnes verden.
Tingene er indviklede. Det er ikke ...
- Jeg har kone og to børn. - Du har tre børn.
Ja, undskyld.
Jeg må lige tage den.
Ja, hallo?
Jeg er i butikken nu. Jeg kommer snart.
Men jeg står i kø nu. Jeg kommer snart.
Ja. Okay. Hej.
- Hvem var det? - Det var Marianne.
Hvem er det? Jeg ved jo ikke, hvem Marianne er.
Det er min kone.
Så hun ved ikke, at du mødes med mig? At du er her nu?
Nej. Det bliver bare besværligt.
Men jeg har ikke så meget tid. Hun venter på mig.
Du ville bare møde mig hurtigt og indhente de 15 år på 20 sekunder?
- Nej, sådan var det ikke. - Hvordan var det så?
- Hvordan synes du selv, det går? - Jeg ville gerne møde dig.
- Jeg fik lyst til at møde dig. - Ja, det fik du vild lyst til.
- Du tror det værste om mig. - Du har ikke mødt mig i 15 år.
- Du kender mig ikke. - Det går ikke altid efter planen.
- Så du er blevet et bedre menneske? - Jeg forklarer bare.
Så forklar det bedre.
- Jeg giver dig ikke pengene. Okay? - Så er det til grin at sidde her.
Hils din mor, og sig, at hun skal holde op med at ævle.
Du kan ikke stole på hende, at du ved det.
Hun er død.
Du hørte, hvad jeg sagde. Hun er død.
Undskyld? Skal du være fræk?
Hvorfor siger du det?
Du må da ikke sige sådan noget.
- Mor har taget sit eget liv. - Nu må du holde op.
Hvis du ikke tror på mig, kan du ringe til de sociale myndigheder.
Hvornår skete det?
For et par timer siden.
Var det derfor, du ringede?
Jeg ringede, fordi de sociale myndigheder tvang mig til det.
De mente i hvert fald, at det var min fars tur til at tage sig af mig.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Undskyld. Jeg vidste ikke ...
Vil du vide, hvordan det gik for sig?
Din mor og jeg havde nogle rigtig gode dage og uger.
Og det udviklede sig til en slags ... Det var en slags forhold.
Men problemet var, at jeg allerede var gift.
Jeg var gift, og vi ventede barn.
Så ...
... jeg blev nødt til at vælge.
- Mellem os og din familie? - Ja.
Jeg prøvede at holde det hemmeligt for Marianne i flere måneder.
Jeg lod, som om det ikke var sket, men så en dag sagde jeg, -
- at jeg ventede barn med en anden kvinde. Og så eksploderede alt.
Hun blev rasende. Smed mig ud.
Det endte med, at jeg flyttede ind hos jer.
Jeg boede hjemme hos jer, da du blev født, faktisk.
Jeg var med til alt det. Jeg var der kun et par måneder, men jeg var der.
Det at bo sammen med Agnes var ikke ...
Hun var ikke let at bo sammen med, men vi havde det godt.
Der var en masse, der var godt ved det.
Og du var der jo.
Og så ... En dag ringer Marianne.
Hun havde tilgivet mig og ville prøve igen.
Vi skyldte Mikkel det. Det var et chok. Jeg ...
- Jeg var meget i tvivl. - Men du gik tilbage til hende.
Ja. Og hun tog mig tilbage på én betingelse.
Vi skulle aldrig tale om det, der var sket.
Jeg kunne ikke sige nej til hende, syntes jeg. Jeg ved ikke ...
Hvad skulle jeg gøre?
Det må du ikke spørge mig om.
Nej. Nej.
Hvis du ikke giver mig pengene, behøver jeg ikke være her.
- Vent. - Du skal ikke røre mig!
Du må ikke gå. Se her. Jeg skal vise dig noget.
Kom nu og sæt dig.
Se her. Jeg skal vise dig noget.
Jeg har et billede.
- Af hvem? - Af hende. Lad mig vise dig det.
Nu skal jeg vise dig det.
Det er længe siden, men ...
Sæt dig.
Det er fra det år, du blev født.
Jeg har haft det i tegnebogen hele tiden.
Hvis Marianne havde vidst det, havde hun slået mig ihjel.
- Hvorfor viser du mig det? - Jeg tænkte, at du ville se det.
Hvorfor skulle jeg det?
- Du må godt beholde det. - Nej.
- Jeg vil gerne have, at du får det.
Først troede jeg, det var løgn.
Det, mor fortalte om dig.
Men så så jeg dig, og jeg ved ikke, hvad det var. Jeg tænkte bare ...
Du var min far.
Jeg vidste ikke, hvordan du så ud, men jeg fik sådan en følelse.
Det er jeg ked af, Vilde. Det er jeg rigtig ked af.
Jeg har også set dig.
Det er mange år siden. Det var til et arrangement på skolen.
Jeg tog hen for at se det. Jeg satte mig helt bagest.
Jeg var bange for, at Agnes så mig. At nogen ville sige det til Marianne.
Men jeg var der, og I havde bygget en ... scene.
Det var bare nogle plader.
Og så stod hele klassen der og sang.
Så på et tidspunkt gik du frem, og så sang du solo.
Det var, da vi sang sangene fra "Dyrene i Hakkebakkeskoven".
Ja, det var sikkert det.
Det må have været det, for I havde sådan noget dyrehalløj.
Jeg husker, at jeg syntes, du var så dygtig. Du sang helt rent.
Og havde masser af selvtillid. Du sang højt.
Må jeg ikke nok låne nogle penge?
Det er nok med 7000. Jeg kontakter dig aldrig mere.
Jeg tror ikke, jeg har så mange.
- Har du nogen? - Jeg kan se, hvad jeg har.
Okay?
Lad os se. Her er i hvert fald 2000. Jeg håber, det kan hjælpe lidt.
Hvad laver du? Du tager ikke telefonen.
- Jeg var på vej. - I har sikkert meget at tale om.
Men vi skal hjem og holde jul.
- Må jeg få pengene først? - Hun har bare spurgt om ...
- Han har lovet mig penge. - Hun vil låne lidt penge.
- Du får ikke penge af os. - Jeg har sagt, det er i orden.
Hun skal ikke have penge.
- Vilde, stands! - Einar, vi må gå nu.
- Vilde. - Stop, stop.
Vi har ledt efter dig i flere timer. Hvad sker der?
Tag det roligt, Vilde. Slap af.
Jeg vil ikke med jer! Så fat det dog.
- Vilde. - Du skal ikke røre mig.
Du skal med os. Holder du hende?
- Har han ringet til jer? - Nej.
- Har du ringet? - Nej, jeg har ikke ringet.
- Vi må hjem nu. - Slap nu af.
Tak for hjælpen. Se her.
- Vilde, lad være. - Han har haft det her i tegnebogen.
Gå væk. Se! Det er et billede af min mor. Han har haft det i 15 år!
Han ville mødes på Burger King for at se, om alt var i orden med mig.
Han lovede mig penge. Var det bare fis? Dine lortebilleder!
- Hold kæft! - Kan vi tage hjem?
Gider du holde op med at bestemme hele tiden?
- Er du far til Vilde? - Jeg er ikke Vildes far.
- Fy for fanden! - Slap af.
Nej! Gå væk fra mig!
- Vilde, du kan tage hjem til mig. - Nej. Nej.
Nej. Nej!
- Slip mig! - Lad være med at gøre modstand.
- Slip mig! - Tag det roligt.
Slip mig! Slip mig!
Hvad laver I? Hvorfor tager I hende, når hun ikke vil?
Vi vil hjælpe din veninde.
Slip mig!
Se, far.
Einar.
Hallo?
Hvad sker der med dig?
Hey! Einar?
- Hav det godt. - Vil du ikke nok vågne?
Hej.
Undskyld. Undskyld.
- Nu går du ned til dem, okay? - Okay.
Toget til Oslo Lufthavn Gardermoen kører ind på spor 13.
Hej.
Jeg ...
Jeg er en idiot.
Jeg forstår godt, hvis du ikke vil have noget med mig at gøre.
Jeg har ikke noget godt svar.
Jeg ved bare, at det var forkert.
Og det kan godt være, at det ikke kan repareres. At det er for sent.
Men jeg har tænkt mig at sige det til alle.
Til Mariannes forældre, folk på arbejdet, venner. Alle, som spørger.
Jeg gider ikke lyve mere, Vilde.
Vilde, vil du ikke nok tage med mig hjem?
Skal I med toget? Det kører nu.
Oversættelse: Brian Christensen Scandinavian Text Service 2018